УДК 347.734

Півень Б.О., студент гр. ПР 153
Козинець І.Г., ст. викладач кафедри цивільного, господарського права та процесу 
Чернігівський національний технологічний університет

ЩОДО СУТНОСТІ ДОГОВОРУ БАНКІВСЬКОГО РАХУНКУ

Відносини, що пов’язані із зарахуванням і витратою грошей у безготівковій формі, існують у рамках спеціальної економічної конструкції, яка називається «рахунок». З одного боку, рахунок - це бухгалтерський документ, на якому відображаються стан і рух коштів, що належать особі, з другого, - рахунком називають вимогу, в якій пропонується сплатити гроші за товар, роботи або послуги. Відносини, що складаються з приводу відкриття, використання та закриття рахунка в банку, визначаються договором банківського рахунка. Банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов’язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність») [1].
Банківський рахунок є необхідним засобом організації та здійснення розрахунків, включаючи і кредитні операції. Правове регулювання відносин між установами банків і клієнтами ґрунтується на договорі банківського рахунку, що передбачає зобов’язання банку перед клієнтом по зарахуванню, перерахунку та видачі з рахунку клієнта грошових сум, й проведення інших операцій за рахунком. Банку надається право використовувати для своїх цілей кошти, що знаходяться на рахунку клієнта, гарантуючи йому можливість безперешкодного розпорядження цими коштами (п. 1 ст. 1066 ЦКУ). За користування грошовими коштами клієнта, банк зобов’язаний сплачувати йому відсоток у розмірі, визначеному договором (а за відсутності такої умови - в розмірі визначеного банком) [1; 2].
Таким чином, договір банківського рахунку визнається оплатним, якщо тільки його безоплатний характер прямо не встановлено угодою сторін.
У довідниковій літературі банківській рахунок розглядається як облікова одиниця, що застосовується у банківській справі з метою обліку прав грошових вимог клієнта до банка, що виникають з договору банківського рахунку, а також для обліку процесу виконання цього договору шляхом банківських операцій, передбачених для відповідної категорії банківських рахунків.
На сьогоднішній день існують різні позиції та погляди, щодо розуміння сутності банківського рахунку. Найбільш рання позиція щодо сутності договору банківського рахунку полягає у тому, що він розглядався як різновид договору банківського вкладу, оскільки передбачав приймання та видачу грошових коштів, в тому числі на користь третіх осіб. Об’єктивно договір банківського рахунку виник з договору банківського вкладу, який передбачав прийняття, зберігання та виплати суми з процентами, але з часом, виникла необхідність не тільки тримати грошові кошти у банку, а з розвитком технологій здійснювати перекази, і як наслідок, банківський вклад трансформувався в інструмент здійснення платежів (в договір банківського рахунку) [3, с. 88].
Отже, можна вважати, що договір банківського рахунку на початковому етапі виник саме з договору банківського вкладу та в процесі історичного розвитку настільки еволюціонував, що відійшов від останнього, і на даний час вести мову про те, що договір банківського рахунку є різновидом договору банківського вкладу, не має підстав, оскільки Цивільним кодексом України передбачається, що банки окремо відкривають клієнтам вкладні (депозитні) рахунки та окремо відкривають поточні рахунки [2].
Наступна позиція полягає у віднесенні договору банківського рахунку до різновиду договору позики. Аргументи на користь такої позиції класичні та полягають у подібній конструкції цих двох договорів, а саме: передання грошових коштів до банку та зобов’язання банку повернути ці кошти або перерахувати за вказівкою клієнта, вказує В.О. Майоров і детально аналізує всі «за» і «проти» такої позиції. Зокрема, він зазначає, що Є.А. Флейшиц вважає, що договір банківського рахунку зберігає дві риси договору позики: по-перше, сума позики переходить в розпорядження позичальника; по-друге, позичальник зобов’язаний повернути суму за законною вимогою позикодавця. Є.О. Суханов заперечує віднесення договору банківського рахунку до різновиду договору позики. Він відмічає, що норми ЦК щодо договору позики не є загальними по відношенню до договору банківського рахунку, і навіть субсидіарно не можуть застосовуватись до договору банківського рахунку [4].
Отже, позиція, яка відносить договір банківського рахунку до різновиду договору позики, є досить суперечлива, зважаючи на особливість договору банківського рахунку, який має зовсім інше призначення, а наявність декількох елементів договору позики не свідчить про походження договору банківського рахунку від останнього.
Наступна позиція полягає у віднесенні договору банківського рахунку до змішаних договорів, які увібрали в собі елементи договорів позики, доручення, комісії, а також договору зберігання. Так, М.М. Агарков вказував, що безстрокові вклади, в тому числі вклади та поточні рахунки, необхідно розглядати як іррегулярний схов. В іншому випадку необхідно було б надавати банку сім днів для здійснення виплат, що, в свою чергу, заперечувало б природі операції [4]. С.В. Сарбаш критикує такий підхід, стверджуючи, що банківський рахунок, який ще не сформувався як самостійний вид договору, намагалися віднести до договорів або зберігання, або позики, або доручення [5, с. 71].
Розглядаючи сутність договору банківського рахунку, О.В. Васьковський зазначив, що залишається важливою (і разом із тим складною) оцінка правовідносин із зберігання у договорі банківського рахунку [6, с.314]. Договір і законодавство встановлюють правовий режим доступу до рахунку й розпорядження коштами на ньому. Саме цей правовий режим - безперешкодного розпорядження грошовими коштами, а не зберігання, покликаний реалізувати права власника коштів на поточному рахунку.
О.А. Костюченко відносини, які виникають між банком і клієнтом, умовно ділить на дві групи: відносини, що стосуються відкриття та закриття банківського рахунку; пов’язані зі зберіганням в банку коштів клієнта та здійснення банком розрахункових операцій, тобто безпосередньо зі здійсненням розрахунково-касового обслуговування [7, с. 171-172]. Дійсно, відкриваючи банківський рахунок, клієнт не ставить першочергову ціль - зберігання грошових коштів, для цього він може орендувати у банка банківську ячейку, наприклад. Клієнт відкриває банківський рахунок саме з метою якісного та зручного здійснення грошових платежів, і саме в цьому і полягає першочергова ціль договору банківського рахунку.
Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку, та умовах погоджених сторонами (ст. 1067 ЦКУ). Банк зобов’язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на відповідний захист [2].
Існують також різні підходи щодо правового регулювання банківського рахунку. Так, І.А. Безклубий зазначає, що договір банківського рахунку належить приватно-правовому регулюванню. Оскільки, виникає за волевиявленням сторін та регулюється за допомогою методу юридичної рівності сторін, імперативні норми виконують лише допоміжні охоронні та захисні функції [8, с.146].
Інші вчені вважають, що договір банківського рахунку є публічним, оскільки банк зобов’язується укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
О.М. Олійник вказує, що інститут банківського права, в тому числі і банківського рахунку за своєю сутністю є комплексним та об’єднує в собі публічно-правові та приватно-правові елементи правового регулювання [9, с.104-105]. Так, передумовою для виникнення правовідносин банківського рахунку є публічно-правовий обов’язок юридичної особи зберігати гроші в банку та право вибору юридичною особою банку для обслуговування і право відкриття необмеженої кількості рахунків (регулюється фінансово-правовими нормами). Також банківський рахунок розглядають як правовідносини з множинним складом учасників з приводу зберігання і руху коштів. В даному випадку можна виділити публічно-правові суб’єкти у вигляді податкових органів держави й НБУ, та приватноправові суб’єкти у вигляді конкретного банку і клієнта, які укладають договір. Про наявність приватно-правового регулювання договору банківського рахунку свідчить глава 72 Цивільного кодексу України [2].
Таким чином, з огляду на зазначене, можна зробити висновок, що договір банківського рахунку - це досить специфічний договір, який у ретроспективі був: 1) різновидом договору банківського вкладу; 2) змішаним договором; 3) самостійним договором.
Правовідносини банківського рахунку врегульовуються комплексом фінансово-правових та цивільно-правових норм щодо відкриття, використання та закриття банківських рахунків та правового статусу грошових коштів, що перебувають на зберіганні банку.

Список літератури
1. Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 р. [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/2121-14
2. Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/435-15
3. Буянов В.П. Банківские расчеты / В.П. Буянов, Д.Г. Алексєєва. - М.: «Юнити-дана», 2006. - 432 с.
4. Майоров В.О. Цивільно-правове регулювання договорів в банківській діяльності. Дис. … канд. юрид. наук. /О.В. Майоров Ін-т держави і права ім.. В.М. Корецького НАН України. – К., 2010. – 225с. [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://www.mayorovgroup.com.ua/publikatsiji/disertatsiya
5. Сарбаш С. В. Договор банковского счета: проблемы доктрины и судебной практики / С. В. Сарбаш. - М.: «Статут», 1999. - 270 с.
6. Васьковський О.В. Правові аспекти відкриття банківського рахунку О.В. Васьковський // Держава і право: Збірник наукових праць. Юридичні і політичні науки. – 2001. – Випуск 11. – с. 312-319.
7. Костюченко О.А. Банківське право / О.А. Костюченко. - К.: Атіка, 2011. - 376 с.
8. Безклубий І. А. Банківські правочини: цивільно-правові проблеми / І. А. Безклубий. - К.: ВПЦ «Київський університет», 2005. - 378 с.
9. Гетманцев Д.О. Банківське право України / Д.О. Гетманцев, Н.Г. Шукліна. - К.: «Центр учбової літератури», 2007. - 344 с.